![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEitOOtBC3dNtXNIYtjQvaWJ5uBJhyphenhypheng7qEGu4T5t9NheUe_pX-vnmBUXt7jvQNsEla_jrxB1nbrpCzwAtfkF6rGoGxXNwxbkHXzUQT-f7OP31GBlT_Gwzj138plrBsnUrCxh-wSKnfHXEv4/s320/tumblr_o0z3ibAKQj1rivms6o1_500.jpg)
Viața este cușca lui Thorndike. Absolutul din afara ei reprezintă nevoia mea. Cam mult pentru a cuprinde cu un corp atât de mic, ai spune, nu?
Ei bine, tind spre neatins; spre neajuns. Spre ceea ce este dincolo de viață și mai presus de ea. Și poate de fapt mă întind spre nicăieri; dar pornesc spre ceea ce râvnesc oricum și asta ar trebui să fie de ajuns.
Eu? Eu sunt pisica lui Thorndike. Și singura foame pe care o simt este cea de infinit.
~♥.